<?xml version="1.0" encoding="UTF-8"?>
<html xmlns="http://www.w3.org/1999/xhtml" xmlns:wx="http://ilps.science.uva.nl/WikiXML/wx" xml:lang="bg" lang="bg">
<head>
<title>Горочевци</title>
<meta name="wx_namespace" content="0"/>
<meta name="wx_pagename" content="Горочевци"/>
<meta name="wx_page_id" content="14141"/>
</head>
<body>
<div id="wx_article">
<wx:section level="1" title="Горочевци" id="wxsec1"><h1 class="pagetitle" id="wx1">Горочевци</h1>

<wx:template id="wx_t1" pagename="Шаблон:Обработка" page_id="25734"/>
<table style="" class="metadata plainlinks ambox ambox-style" id="wx2">
<tr id="wx3">
<td class="ambox-image" id="wx4">
<div style="width:52px;" id="wx5"><a href="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:Broom_icon.svg" title="" wx:linktype="image" wx:pagename="Картинка:Broom_icon.svg" id="wx6"><img src="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:Broom_icon.svg" alt="" width="40" id="wx7"/></a></div>
</td>
<td class="ambox-text" id="wx8"><b id="wx9">Тази статия се нуждае от подобрение.</b><br id="wx10"/>
<p id="wx11">Необходимо е: <i id="wx12">форматиране</i>. Ако желаете да помогнете на Уикипедия, просто щракнете на <a href="http://wbg/wbg/index.php?title=%D0%93%D0%BE%D1%80%D0%BE%D1%87%D0%B5%D0%B2%D1%86%D0%B8&amp;action=edit" class="external text" wx:linktype="external" rel="nofollow" id="wx13">редактиране</a> и нанесете нужните корекции.</p>
</td>
</tr>
</table>

<wx:templateend start="wx_t1"/>
<p id="wx14"><b id="wx15">Горочевци</b> е <a href="/wbg/%D0%A1%D0%B5%D0%BB%D0%BE" title="Село" wx:linktype="known" wx:pagename="Село" wx:page_id="10546" id="wx16">село</a> в Западна <a href="/wbg/%D0%91%D1%8A%D0%BB%D0%B3%D0%B0%D1%80%D0%B8%D1%8F" title="България" wx:linktype="known" wx:pagename="България" wx:page_id="581" id="wx17">България</a>. То се намира в <a href="/wbg/%D0%9E%D0%B1%D1%89%D0%B8%D0%BD%D0%B0_%D0%A2%D1%80%D1%8A%D0%BD" title="Община Трън" wx:linktype="known" wx:pagename="Община_Трън" wx:page_id="25474" id="wx18">община Трън</a>, <a href="/wbg/%D0%9E%D0%B1%D0%BB%D0%B0%D1%81%D1%82_%D0%9F%D0%B5%D1%80%D0%BD%D0%B8%D0%BA" title="Област Перник" wx:linktype="known" wx:pagename="Област_Перник" wx:page_id="9640" id="wx19">Област Перник</a>.</p>

<wx:template id="wx_t2" pagename="Шаблон:Селище_в_България" page_id="96500"/>
<table class="toccolours" border="0" style="font-size:0.95em; margin:1em 0 1em 1em; float:right;" id="wx20">
<tr class="hrow" id="wx21">
<th colspan="2" align="center" id="wx22">
<p id="wx23">Горочевци</p>
</th>
</tr>

<tr class="odd" id="wx24">
<td colspan="2" align="center" id="wx25">
<p id="wx26"><a href="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:Karta_Gorochevtsi.png" title="Карта на България, мястото на Горочевци е отбелязано" wx:linktype="image" wx:pagename="Картинка:Karta_Gorochevtsi.png" wx:page_id="5934" id="wx27"><img src="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:Karta_Gorochevtsi.png" alt="Карта на България, мястото на Горочевци е отбелязано" id="wx28"/></a></p>

<div class="plainlinks" id="wx29"><a href="/wbg/%D0%A1%D0%B5%D0%B2%D0%B5%D1%80%D0%BD%D0%B0_%D1%88%D0%B8%D1%80%D0%B8%D0%BD%D0%B0" title="Северна ширина" wx:linktype="known" wx:pagename="Северна_ширина" wx:page_id="25237" id="wx30">42° 42' 19" N</a>
<p id="wx31">, <a href="/wbg/%D0%98%D0%B7%D1%82%D0%BE%D1%87%D0%BD%D0%B0_%D0%B4%D1%8A%D0%BB%D0%B6%D0%B8%D0%BD%D0%B0" title="Източна дължина" wx:linktype="known" wx:pagename="Източна_дължина" wx:page_id="25261" id="wx32">22° 35' 29" E</a><br id="wx33"/>
(<a href="http://5ko.free.fr/bg/map.php?coords=42%C2%B0+42%27+19%22%3B22%C2%B0+35%27+29%22&amp;goto=bgmaps" class="external text" wx:linktype="external" rel="nofollow" id="wx34"><span title="Подробна карта от bgmaps.com" id="wx35">карта</span></a> - <a href="http://5ko.free.fr/bg/map.php?coords=42%C2%B0+42%27+19%22%3B22%C2%B0+35%27+29%22&amp;goto=emapsbg" class="external text" wx:linktype="external" rel="nofollow" id="wx36"><span title="Подробна карта от emaps.bg" id="wx37">карта</span></a> - <a href="http://5ko.free.fr/bg/map.php?coords=42%C2%B0+42%27+19%22%3B22%C2%B0+35%27+29%22&amp;goto=googlemaps" class="external text" wx:linktype="external" rel="nofollow" id="wx38"><span title="Сателитна снимка от Гугъл" id="wx39">сат. снимка</span></a>)</p>
</div>
</td>
</tr>

<tr class="hrow" id="wx40">
<th colspan="2" align="center" id="wx41">
<p id="wx42">Данни <sup id="wx43"><a href="/wbg/%D0%9F%D0%BE%D1%80%D1%82%D0%B0%D0%BB:%D0%9D%D0%B0%D1%81%D0%B5%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%B8_%D0%BC%D0%B5%D1%81%D1%82%D0%B0_%D0%B2_%D0%91%D1%8A%D0%BB%D0%B3%D0%B0%D1%80%D0%B8%D1%8F" class="new" title="Портал:Населени места в България" wx:linktype="unknown" wx:pagename="Портал:Населени_места_в_България" id="wx44">*</a></sup></p>
</th>
</tr>

<tr class="odd" id="wx45">
<td id="wx46"><a href="/wbg/%D0%9D%D0%B0%D1%81%D0%B5%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%B8%D0%B5" title="Население" wx:linktype="known" wx:pagename="Население" wx:page_id="90138" id="wx47">Население</a>
<p id="wx48">:</p>
</td>
<td id="wx49"><span style="border-bottom: 1px dotted #202020;" title="по настоящ адрес към 2008-03-14, данни на ГРАО" id="wx50">69</span> <sup class="plainlinks" id="wx51"><a href="http://grao.bg/tna/tab02.txt" class="external autonumber" wx:linktype="external" rel="nofollow" id="wx52"/></sup> </td>
</tr>

<tr class="even" id="wx53">
<td id="wx54"><a href="/wbg/%D0%9D%D0%B0%D0%B4%D0%BC%D0%BE%D1%80%D1%81%D0%BA%D0%B0_%D0%B2%D0%B8%D1%81%D0%BE%D1%87%D0%B8%D0%BD%D0%B0" title="Надморска височина" wx:linktype="known" wx:pagename="Надморска_височина" wx:page_id="22687" id="wx55">Надм. височина</a>
<p id="wx56">:</p>
</td>
<td id="wx57">
<p id="wx58">988 <a href="/wbg/%D0%9C%D0%B5%D1%82%D1%8A%D1%80" title="Метър" wx:linktype="known" wx:pagename="Метър" wx:page_id="10440" id="wx59">m</a></p>
</td>
</tr>

<tr class="odd" id="wx60">
<td id="wx61"><a href="/wbg/%D0%9F%D0%BE%D1%89%D0%B5%D0%BD%D1%81%D0%BA%D0%B8_%D0%BA%D0%BE%D0%B4" title="Пощенски код" wx:linktype="known" wx:pagename="Пощенски_код" wx:page_id="26551" id="wx62">Пощ. код</a>
<p id="wx63">:</p>
</td>
<td id="wx64">
<p id="wx65">2496</p>
</td>
</tr>

<tr class="even" id="wx66">
<td id="wx67"><a href="/wbg/%D0%A2%D0%B5%D0%BB%D0%B5%D1%84%D0%BE%D0%BD%D0%B5%D0%BD_%D0%BA%D0%BE%D0%B4" title="Телефонен код" wx:linktype="known" wx:pagename="Телефонен_код" wx:page_id="20731" id="wx68">Тел. код</a>
<p id="wx69">:</p>
</td>
<td id="wx70">
<p id="wx71">07735</p>
</td>
</tr>

<tr class="odd" id="wx72">
<td id="wx73"><a href="/wbg/%D0%9C%D0%9F%D0%A1_%D0%BA%D0%BE%D0%B4" title="МПС код" wx:linktype="known" wx:pagename="МПС_код" wx:page_id="101521" id="wx74">МПС код</a>
<p id="wx75">:</p>
</td>
<td id="wx76"><span style="border-bottom: 1px dotted #202020;" title="Актуален (стар) регистрационен код за автомобилите" id="wx77">РК (<i id="wx78">Пк</i>)</span> </td>
</tr>

<tr class="hrow" id="wx79">
<th colspan="2" align="center" id="wx80">
<p id="wx81">Администрация</p>
</th>
</tr>

<tr class="odd" id="wx82">
<td id="wx83"><a href="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%82%D0%B5%D0%B3%D0%BE%D1%80%D0%B8%D1%8F:%D0%9E%D0%B1%D0%BB%D0%B0%D1%81%D1%82%D0%B8_%D0%BD%D0%B0_%D0%91%D1%8A%D0%BB%D0%B3%D0%B0%D1%80%D0%B8%D1%8F" title="Категория:Области на България" wx:linktype="known" wx:pagename="Категория:Области_на_България" wx:page_id="25211" id="wx84">Област</a>
<p id="wx85">:</p>
</td>
<td id="wx86"><a href="/wbg/%D0%9E%D0%B1%D0%BB%D0%B0%D1%81%D1%82_%D0%9F%D0%B5%D1%80%D0%BD%D0%B8%D0%BA" title="Област Перник" wx:linktype="known" wx:pagename="Област_Перник" wx:page_id="9640" id="wx87">Перник</a> </td>
</tr>

<tr class="even" id="wx88">
<td valign="top" id="wx89"><a href="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%82%D0%B5%D0%B3%D0%BE%D1%80%D0%B8%D1%8F:%D0%9E%D0%B1%D1%89%D0%B8%D0%BD%D0%B8_%D0%B2_%D0%91%D1%8A%D0%BB%D0%B3%D0%B0%D1%80%D0%B8%D1%8F" title="Категория:Общини в България" wx:linktype="known" wx:pagename="Категория:Общини_в_България" wx:page_id="25388" id="wx90">Община</a>
<p id="wx91">:<br id="wx92"/>
   <small id="wx93">- кмет</small></p>
</td>
<td id="wx94"><a href="/wbg/%D0%9E%D0%B1%D1%89%D0%B8%D0%BD%D0%B0_%D0%A2%D1%80%D1%8A%D0%BD" title="Община Трън" wx:linktype="known" wx:pagename="Община_Трън" wx:page_id="25474" id="wx95">Трън</a><br id="wx96"/>
<small id="wx97">Станислав Николов<br id="wx98"/>
(ГЕРБ)</small> </td>
</tr>

<tr class="odd" id="wx99">
<td colspan="2" align="center" id="wx100"/>
</tr>

<tr class="even" id="wx101">
<td colspan="2" align="center" id="wx102"><small class="plainlinks" id="wx103"><a href="http://wbg/wbg/index.php?title=%D0%93%D0%BE%D1%80%D0%BE%D1%87%D0%B5%D0%B2%D1%86%D0%B8&amp;action=edit" class="external text" wx:linktype="external" rel="nofollow" id="wx104"><span title="Щракнете, за да редактирате и актуализирате данните" id="wx105">промяна на тази таблица</span></a></small> </td>
</tr>
</table>

<wx:templateend start="wx_t2"/>
<p id="wx106"><br id="wx107"/>
</p>

<div id="wx_toc"/>

<a id="_.D0.93.D0.B5.D0.BE.D0.B3.D1.80.D0.B0.D1.84.D0.B8.D1.8F" name=".D0.93.D0.B5.D0.BE.D0.B3.D1.80.D0.B0.D1.84.D0.B8.D1.8F"/>
<wx:section level="2" title="География" id="wxsec2"><h2 id="wx108">География</h2>

<div class="wx_image" wx:align="left" wx:thumb="thumb" id="wx109"><a href="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:PICT19420.jpg" title="Панорама от мах.&quot;Качерица&quot; към долината на р. Костуринска" wx:linktype="image" wx:pagename="Картинка:PICT19420.jpg" wx:page_id="194384" id="wx110"><img src="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:PICT19420.jpg" alt="Панорама от мах.&quot;Качерица&quot; към долината на р. Костуринска" id="wx111"/></a> 

<div class="thumbcaption" id="wx112">
<p id="wx113">Панорама от мах<i id="wx114">."Качерица"</i> към долината на р. Костуринска</p>
</div>
</div>

<p id="wx115">Селото е разположено на пътя Трън – <a href="/wbg/%D0%97%D0%B5%D0%BC%D0%B5%D0%BD" title="Земен" wx:linktype="known" wx:pagename="Земен" wx:page_id="4178" id="wx116">Земен</a>, на 10 км преход през с. <a href="/wbg/%D0%93%D0%BE%D1%80%D0%BD%D0%B0_%D0%9C%D0%B5%D0%BB%D0%BD%D0%B0" title="Горна Мелна" wx:linktype="known" wx:pagename="Горна_Мелна" wx:page_id="14140" id="wx117">Горна Мелна</a> източно от държавната граница със <a href="/wbg/%D0%A1%D1%8A%D1%80%D0%B1%D0%B8%D1%8F" title="Сърбия" wx:linktype="known" wx:pagename="Сърбия" wx:page_id="10303" id="wx118">Сърбия</a>, на 42<sup id="wx119">О</sup>42’19” с.ш. и 23<sup id="wx120">О</sup>35’29” и.д., на 990м надморска височина, на 2,5км под <i id="wx121">най-високия връх на Еловишката планина</i> - връх <b id="wx122">Плоча</b> (1329м), в югоизточения ѝ склон, в подножието на нейните върхове Голема и Малка Куровица и директно срещу връх Попова шапка (1481м) от Любаш планина на изток, над долината на река Костуринска. То отстои на 21 км югозападно от гр. Трън, на 30 км северно от гр. Земен, на 33 км югоизточно от ГКПП <a href="/wbg/%D0%A1%D1%82%D1%80%D0%B5%D0%B7%D0%B8%D0%BC%D0%B8%D1%80%D0%BE%D0%B2%D1%86%D0%B8" title="Стрезимировци" wx:linktype="known" wx:pagename="Стрезимировци" wx:page_id="14181" id="wx123">Стрезимировци</a> и на 96 км западно от <a href="/wbg/%D0%A1%D0%BE%D1%84%D0%B8%D1%8F" title="София" wx:linktype="known" wx:pagename="София" wx:page_id="3135" id="wx124">София</a>. Климатът е умерено континентален, среднопланински. Характерен е със студена зима и прохадно лято.</p>

<a id="_.D0.9D.D0.B0.D1.81.D0.B5.D0.BB.D0.B5.D0.BD.D0.B8.D0.B5.2C_.D0.B0.D0.B4.D0.BC.D0.B8.D0.BD.D0.B8.D1.81.D1.82.D1.80.D0.B0.D1.86.D0.B8.D1.8F.2C_.D0.B8.D0.BD.D1.84.D1.80.D0.B0.D1.81.D1.82.D1.80.D1.83.D0.BA.D1.82.D1.83.D1.80.D0.B0_.D0.B8_.D1.81.D1.82.D0.BE.D0.BF.D0.B0.D0.BD.D1.81.D1.82.D0.B2.D0.BE" name=".D0.9D.D0.B0.D1.81.D0.B5.D0.BB.D0.B5.D0.BD.D0.B8.D0.B5.2C_.D0.B0.D0.B4.D0.BC.D0.B8.D0.BD.D0.B8.D1.81.D1.82.D1.80.D0.B0.D1.86.D0.B8.D1.8F.2C_.D0.B8.D0.BD.D1.84.D1.80.D0.B0.D1.81.D1.82.D1.80.D1.83.D0.BA.D1.82.D1.83.D1.80.D0.B0_.D0.B8_.D1.81.D1.82.D0.BE.D0.BF.D0.B0.D0.BD.D1.81.D1.82.D0.B2.D0.BE"/>
</wx:section><wx:section level="2" title="Население, администрация, инфраструктура и стопанство" id="wxsec3"><h2 id="wx125">Население, администрация, инфраструктура и стопанство</h2>

<div class="wx_image" wx:thumb="thumb" id="wx126"><a href="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:PICT19570.jpg" title="Панорама с Връх Плоча и старото начално училище" wx:linktype="image" wx:pagename="Картинка:PICT19570.jpg" wx:page_id="194382" id="wx127"><img src="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:PICT19570.jpg" alt="Панорама с Връх Плоча и старото начално училище" id="wx128"/></a> 

<div class="thumbcaption" id="wx129">
<p id="wx130">Панорама с Връх Плоча и старото начално училище</p>
</div>
</div>

<p id="wx131">Село Горочевци има 26 постоянни жители според преброяването в 2005 г. <wx:template id="wx_t3" pagename="Шаблон:Източник" page_id="113662"/><sup title="Необходим е източник" id="wx132">[<i id="wx133"><a href="/wbg/%D0%A3%D0%B8%D0%BA%D0%B8%D0%BF%D0%B5%D0%B4%D0%B8%D1%8F:%D0%9F%D0%BE%D1%81%D0%BE%D1%87%D0%B2%D0%B0%D0%B9%D1%82%D0%B5_%D0%B8%D0%B7%D1%82%D0%BE%D1%87%D0%BD%D0%B8%D1%86%D0%B8%D1%82%D0%B5_%D1%81%D0%B8" class="new" title="Уикипедия:Посочвайте източниците си" wx:linktype="unknown" wx:pagename="Уикипедия:Посочвайте_източниците_си" id="wx134">източник?</a></i>]</sup><wx:templateend start="wx_t3"/>. То е част от община Трън /52 селища, 600 кв. км и 5520 жители/ в Пернишка област. Площ на кметство Горочевци - 13.538km<sup id="wx135">2</sup>. Телефонният код е 07735, а пощенският - 2496. Нотариалните, съдебните, общинско-административните, пощенските, банковите, болнично-здравните и стопанските структури, обслужващи района, се намират в гр. Трън /2950 жители/, а някои по-спесифични са в областния център и в София. Селото има водопровод, то е елекртифицирано и телефонизирано, има кмет, а общината се отваря винаги при необходимост. Регулярна автобусна линия го свързва през Трън и Перник със София. След Трън на пътя за границата има денонощна бензиностанция на Петрол. Началното училище което е северно над входа на селото от десетилетия е затворено поради липса на деца, а сградата му вече е приватизирана. Селската църква е особено разположена не на мегдана, а извън селото, южно от пътя на няколкостотин метра от училището.</p>

<p id="wx136">Добър планински асфалтов път идващ от гр. Земен и ж.п. гара Земен след 18 км през селата Мрамор и Вукан свързва с. Горочевци с Международния главен път № 63 - София, Перник, Трън, ГКПП Стрезимировци /население 13 души (2005), надм.височина 830м, пощ. код 2482, тел. код 07734, геогр. положение 42°48'сев.ш. и 22°26'изт.д./. На 15 км преди ГКПП е разклона за селото.</p>

<p id="wx137">Днес основни занимания на жителите на селото, много от които са пенсионери, са животновъдството /отглеждат се по малко крави, овце, кози/, пчеларсвото, земеделието /добре виреят картофи/, горското стопанство /дърварство/ и лова. Канадската компания „Мартен” потвърди през VІІІ. 2006 г. наличие на злато в района. Ловния туризъм е традиционен, а от 90-те години се правят плахи опити и за зимен и летен селско-планински и еко туризъм, отворени са приятно <b id="wx138">кафене</b> и малък <b id="wx139">семеен хотел</b> „Горски рай” /тел: 07735 346; 0888 379 649/ с 3 стаи за гости, а старата селска <b id="wx140">кръчма с дюкян на повече от 110 години</b> продължава да работи. През втората половина на ХХ в. много от жителите на селото се изселват в Трън, Перник и София. Впоследствие те продават някои от имотите си за вили на очаровани от природа, тишината и непокътнатата красота на това място на различни граждани предимно от София.</p>

<a id="_.D0.9A.D1.83.D0.BB.D1.82.D1.83.D1.80.D0.BD.D0.B8_.D0.B8_.D0.BF.D1.80.D0.B8.D1.80.D0.BE.D0.B4.D0.BD.D0.B8_.D0.B7.D0.B0.D0.B1.D0.B5.D0.BB.D0.B5.D0.B6.D0.B8.D1.82.D0.B5.D0.BB.D0.BD.D0.BE.D1.81.D1.82.D0.B8" name=".D0.9A.D1.83.D0.BB.D1.82.D1.83.D1.80.D0.BD.D0.B8_.D0.B8_.D0.BF.D1.80.D0.B8.D1.80.D0.BE.D0.B4.D0.BD.D0.B8_.D0.B7.D0.B0.D0.B1.D0.B5.D0.BB.D0.B5.D0.B6.D0.B8.D1.82.D0.B5.D0.BB.D0.BD.D0.BE.D1.81.D1.82.D0.B8"/>
</wx:section><wx:section level="2" title="Културни и природни забележителности" id="wxsec4"><h2 id="wx141">Културни и природни забележителности</h2>

<div class="wx_image" wx:thumb="thumb" id="wx142"><a href="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:PICT1958.JPG" title="Възрожденската църква св. Илия на мястото на тракийското селищие Буйбара и светилището на Хера от VІ в.пр.хр." wx:linktype="image" wx:pagename="Картинка:PICT1958.JPG" wx:page_id="194386" id="wx143"><img src="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:PICT1958.JPG" alt="Възрожденската църква св. Илия на мястото на тракийското селищие Буйбара и светилището на Хера от VІ в.пр.хр." id="wx144"/></a> 

<div class="thumbcaption" id="wx145">
<p id="wx146">Възрожденската църква св. Илия на мястото на тракийското селищие Буйбара и светилището на Хера от VІ в.пр.хр.</p>
</div>
</div>

<div class="wx_image" wx:thumb="thumb" id="wx147"><a href="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:PICT1971.JPG" title="Възрожденската църква св. Илия - интерьор" wx:linktype="image" wx:pagename="Картинка:PICT1971.JPG" wx:page_id="194387" id="wx148"><img src="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:PICT1971.JPG" alt="Възрожденската църква св. Илия - интерьор" id="wx149"/></a> 

<div class="thumbcaption" id="wx150">
<p id="wx151">Възрожденската църква св. Илия - интерьор</p>
</div>
</div>

<p id="wx152">Най-значимата забележителност в с. Горочевци е <b id="wx153">голямата възрожденска църква св. Илия</b> от втората половина на ХІХв. Тя е построена от прочутите майстори от Мрачката школа - уста Нико от с. Дивля Пернишко и Майстор Велчо от с. Враня стена Радомирско. Това е висока и обширна каменна едноабсидна еднокорабна черква, без притвор с нартекс от запад над който е оформена емпория, с изящни екстерьорни каменни аркатури и резби по засводените входове, в интериор с оригинелен иконостас и владишки трон, с полуцилиндричен свод покрит външно с двускатен покрив, решетките на прозорците и кръстовете над апсидата и над входа са маисторски изработени от ковано желязо. Църквата е разположена при входа на селото, на няколкостотин метра южно от пътя. Наблизо има аязмо - лечебен извор. Над двора ѝ са открити останки от стени на тракийско светилище от ломен камък.</p>

<p id="wx154">Интересна е и споменатата <b id="wx155">кръчмата-дюкян от ХІХв.</b> разположена централно в селото. Тя се ползува пълноценно от местните хора и въобще не е туристическа бутафория.</p>

<p id="wx156">Само на 2,5км на северозапад е най-високия връх на <b id="wx157">Еловишката планина връх Плоча (1329м)</b> достъпен по немаркирана пътека. От селото се открояват и два други върхва на тази планина - Голема и Малка Куровица. Директно срещу селото на изток през долината на буйната пролетно време Костуринска река е връх Попова шапка (1481м) от Любаш планина. На юг между планинските хребети речната долина се разтваря в прекрасна панорама увенчана дълбоко в далечината със силуета на Конявската планина и нейния първенец връх Виден (1487м). Еловишката планина е част от големия и почти неизвестен на туристите крайщенско-руйски планински масив и по специално от Милевските планини (вр. Било 1737м и вр. Милевец 1733м /Бандерата/), по билото на които върви границата. Тя огражда от юг котловинното Знеполе (чиято площ е 54 кв.км и е на надморска височина 750м), на запад се простира до седловината Вълча поляна (1100м), където минава пътя за с. Трекляно и всяка година се прави събор, пак на запад реките Мелащица /в долното си течение Треклянска, после Раянска/ – течаща на юг и Бързика – течаща на север, я отделят от планината Кървав камък (1731м), също част от Милевските планини, а на изток Костуринската река, която като приеме водите на Раянска река след 30 км при Земен се влива в Струма, я отделя от Любаш /Ерулска/ планина.</p>

<p id="wx158">По планинските склонове преобладава богатата дървесна растителност. От 50-те години на миналия век се залесява бор, срещат се масово дъб и бук, а често и бряст, явор, ясен, ясика, габър, липа, клен, леска, диви круши, ябълки и сливи, храстите са представени от шипки, глог, малини, къпини, трънки и др. от тревистите се срещат диви ягоди, боровинки и др. сред многобройните планински цветя се откроява цъвтящата пролетно време дива перуника.</p>

<p id="wx159">Животинският свят поради непокътната природа също е съхранил многообразието на европейската фауна. Тук се срещат елени и сърни, диви прасета, дори мечка, прогонена от взривовете в косовската война, има вълци, лисици, зайци, който при определени условия могат да бъдат обект на лов, наблюдават се много видове птици включително грабливи и пойни, има разнообразни пеперуди и други насекоми. В Костуринската река рибата не е изобилна, но в микроязовира до с. Ярловци /на 24км по пътя към КГПП/ може да се улови шаран, костур, бял амур, тостолоб, уклей, каракуда, червеноперка др. в река Ерма също може да се улови риба.</p>

<a id="_.D0.A0.D0.B5.D0.B4.D0.BE.D0.B2.D0.BD.D0.B8_.D1.81.D1.8A.D0.B1.D0.B8.D1.82.D0.B8.D1.8F" name=".D0.A0.D0.B5.D0.B4.D0.BE.D0.B2.D0.BD.D0.B8_.D1.81.D1.8A.D0.B1.D0.B8.D1.82.D0.B8.D1.8F"/>
</wx:section><wx:section level="2" title="Редовни събития" id="wxsec5"><h2 id="wx160">Редовни събития</h2>

<div class="wx_image" wx:align="right" wx:thumb="thumb" id="wx161"><a href="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:PICT20100.jpg" title="параклис св. Богородица" wx:linktype="image" wx:pagename="Картинка:PICT20100.jpg" wx:page_id="194388" id="wx162"><img src="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:PICT20100.jpg" alt="параклис св. Богородица" id="wx163"/></a> 

<div class="thumbcaption" id="wx164">
<p id="wx165">параклис св. Богородица</p>
</div>
</div>

<p id="wx166">При параклиса св. Богородица всяка година има голям събор, обикновено той става на празника "Голяма Богородица" - 15 Август.</p>

<p id="wx167"><br id="wx168"/>
</p>

<a id="_.D0.98.D1.81.D1.82.D0.BE.D1.80.D0.B8.D1.8F.2C_.D0.9A.D1.83.D0.BB.D1.82.D1.83.D1.80.D0.B0.2C_.D0.95.D1.82.D0.BD.D0.BE.D0.B3.D1.80.D0.B0.D1.84.D0.B8.D1.8F" name=".D0.98.D1.81.D1.82.D0.BE.D1.80.D0.B8.D1.8F.2C_.D0.9A.D1.83.D0.BB.D1.82.D1.83.D1.80.D0.B0.2C_.D0.95.D1.82.D0.BD.D0.BE.D0.B3.D1.80.D0.B0.D1.84.D0.B8.D1.8F"/>
</wx:section><wx:section level="2" title="История, Култура, Етнография" id="wxsec6"><h2 id="wx169">История, Култура, Етнография</h2>

<p id="wx170">Лесно можем да си обясним името на село Горочевци като погледнем високите планини и гъстите гори, които го обграждат, но историята свързана с него надхвърля хилядолетия.</p>

<p id="wx171">Районът на Горочевци е заселен още в <b id="wx172">неолита</b> /10 000 - 6 000 г.пр.н.е./. В пещера между него и с. Еловица е разкрито първобитно обитание, тук са намерени кремъчен нож, стъргалка и кости на диви животни внесени от пещерните хора. Рударството в планините между Вардар и Струма възниква още в халколита /камено-медната епоха/ 4 000 - 3 000 г.пр.н.е. В старожелязната епоха /1200 - 600 г.пр.н.е./ до Трън е имало селище и две крепости в местността Бранише на Любаш /Ерулска/ планина.</p>

<p id="wx173">В <b id="wx174">античността</b> на мястото където и днес е село Горочевци е било <b id="wx175">тракийското неукрепено селище Буайпара</b>, обитавано от клон на тракийските племена дантелети, пеони или агриани най-вероятно леи, трери или тилатеи. То съществувало и в римско време. Разкрити са стени на <b id="wx176">светилище</b> от ломен камък над черковния двор и вотивна плочка на богинята Хера с надпис на гръцки. На няколко километра в Любаш планина при с. Горна Секирна и с. Душинци се намирали <b id="wx177">тракийски хориони</b> /укрепени селища/. В региона има и тракийски могили. От V в.пр.н.е. при Ситалк наследника на основателя на царството Терес І територията е гранична част от Одриската държава. През 335 г. пр.н.е. нализо минават фалангите на Александър Македонски, но чуждо господство тук не е устоновено. В края на ІV и през ІІІв.пр.н.е. келтски /галски/ племена навлизат в областта и се установяват сред местните траки. Тяхни поселения са открити при каньона на река Ерма. Първите римски легиони преминават в 29 г.пр.н.е. през тези земи, отначало като съюзници, водени от Марк Лициний Крас в поход към Мизия, но на връщане понасят сериозни загуби от местните траки. Римска власт тук се установява в 45 г.от н.е. когато районът е включен в новообразуваната провинция Тракия. От 254 г. започват нашествията на готи, бургунди и други немски племена в този край. В 269 г. в битката при Ниш те са разбити и много от тях са заселени в региона. Заселването на старогермански племена и битките с тях в целите балканските земи не спира и през следващите ІV и V век. В 443 г. Атила разорява бизките Ниш и София. Сред Хуните които той предвожда има прабългари и други тюркско-монголски народи. От античността е известен добивът на сребро, <b id="wx178">злато</b> и олово в тукашните планини. Край Трън са запазени попътни могили очертавали Римският паралелен път свързващ Черно море с Адриатика, известен по-късно в тази си част като Знеполския път. Той започва от Месемврия през подбалканските полета до София и от там през Враня до Шкодра, където се разклонява на юг за Драч и на север за Дубровник. Пътят и Знеполе са пазени от крепостите Земун при с. Ярловци, в античността, и Зеленград при с. Зелениград през средновековието.</p>

<p id="wx179">За <b id="wx180">средновековието</b> ни кара да се замислим и разполагането на възрожденската черква извън селото, на мястото на тракийският храм. Това подсказва, че е възможно върху него след приемането на християнстрото да е построена църква подържана със или без прекъсване през цялото средновековие, а респективно и селището е продължило да съществува през тези векове, защото споменът за свещенното място явно се е запазил. В тукашните планински и бедни земи пораженията от варварските нашествия едва ли са обезлюдили района. Вероятно немалка част елинизирани и романизирани траки са продължили да обитават тези земи, а до ХХ в. към тях са се прибавяли и движещите се със стадата си техни правнуци - власи и каракачани, планини и села в този край са назовани с техни етноними. Дошлите тук не по-рано от края на ІV в. пр. н.е. келти, следвани от римската администрация и легионери, като тези служили по Римският път и в крепостта Земун при с. Ярловци, готи и други старогермански племена, мощните славянски вълни след V в.от н.е., започнали с аваро-славянските нашествия към Солун, а най-после куберовите и аспарухови прабъгари придошли в този край не по-късно от 806 г. когато хан Крум включва тези земи в българската държава, вероятно новодошлите, всеки на свой ред, първо са стеснявали, а след това са подчинявали и са се смесвали единокръвно със завареното население. Това обяснява упоритата съпротива на византийското завоевание предвождано от Кракра от Перник през епохата на цар Самуил 971–1018 г. Един от нетолкова успешните походите на имрератор Василй ІІ Българоубиец в 1003 г. минава съвсем на близо, а в последвалото атнивизантийско въстание в 1040 г. на Петър Делян, местните хора несъмнено са участвали. В някаква степен подобен асимилационен процес е протекъл и с нахлулите през ХІв. от север тюркски племена узи и със заселените по същото време от византийската администрация печенеги от племето Чомпи. От ХІв. пак в близост започват да преминават кръстоносните походи и до ХІV в. из Балканите се подвизават войски с разни наемници от цяла Европа: нормани със скандинавски произход, Немци, Англичани, Французи, каталани от Испания, Италианци, Унгарци. Минават и немалко рудари от Саксония (особено при царуването на Михаил Шишман през ХІІІв.), търговци от Венеция и различни занаятчии, някои от които вероятно остават по тези места. Спомен от тези хора носи името на близката планина и едноимено село Ерул /на 6,5 км преход/, което, ако не е заселено още от келтите или готите е основано вероятно от някой скандинавски рицар или саксонски рудар, както и на по-далечното Кондофрей, което една легендата свързва с титлата на кръстоносец забравил освобождаването на божи гроб заради хубостта на една българка, а друга - със странстващ френски рицар получил селото за вярна служба от българския самодържец след като в 1196 г. цар Асен І връща този край в новоосвободена България. Интересен документ от ІІ-рото българско царство е Мрачката грамота на цар Иван Александър издадена в 1347 г. на манастира в местността Мрака край Земен където се споменават редица селища с добри строители „технитари” от близката околност.</p>

<p id="wx181">Регионът пада <b id="wx182">под турска власт</b> след завладяването на София в 1382 г. Тукашното упорито население не се предава лесно и участнва в битките срещу турците на престолонаследниците Константин и Фружин през 1403 г. и във въстаническото движение на Карпош в 1689 г. през австро-турската война 1683-1691 г. По това време действа и чета Голча войвода от с. Главановци. Тогава само в отряда на австрийския граф Шекендорф срещшу турците се бият 1500 местни селяни, но с отстъплението на австрийските войски много семейства от трънско се изселват в Банат, Трансилвания, Нови сад и Будапеща, тогава се поставя началото и на българска колониия във Виена. Междувременно в турски документи в района отново се споменават села на „булдери” майстори строители на мостове и крепости и за рудари. В Ерулската /Любаш/ планина добре е известна на златотърсачите стара мина „Злата”, а трънско е сред областите с най-богати речни златоносни наноси у нас. През вековете на робство хайдутството се развихря дотам, че в 1595 г. 2000 хайдути превземат София определена тогава за главен град на Румелия /европейската част на отоманската империя/, запазени са спомените за Бързак войвода и за хайдутина Пейо Иванов атакували турската власт през 1618 г., за Румяна войвода водила чета в началото на ХІХв. За първи път за кърджалии в района се споменава в приписка от 1796 г. Авторитетът на османската власт е бил толкова нисък, че именно един ислямизиран българин родом от отстоящия на 25км Брезник, известен с потурнашкото си име Фейзи Черния /Карафеиз/, е сред най-значимите кърджалийските главатари безвъзвратно разсипали султанската власт по време на кърджалийските бунтове в края на ХVІІІв. През 1830 г., след Руско-турската война от 1828-1829г., в Трънско избухва бунт, известен като "Беглишкия джубур" или Трънската буна. Бунтовниците макар само за 3 седмици освобождават Трън и областта от турска власт. През 1862 г.знеполските дюлгери взимат дейно участие в легията на Раковски, а в 1871 г. в манастира "Арх. Михаил" е основан Трънския революционен комитет начело с Димо Петричев и Гиго Пеев. Комитетът взима дейно участие в сръбско-турска война през 1876 г. В нея участват и четите на Симо Соколов и Гроздан Насалевски. Тези чети заедно с четата сформирана от Тако Пеев по-късно се бият и в Руско-турската Освободителна руско-турска война от 1877-1878г. Трънско е център на Шопското въстание през Освободителна война, което в поддръжка на руските войски прогонва османската власт от Трънско, Брезнишко, Радомирско и Кюстендилско. Въпрек и че районът е част от Княжество България през февруари 1878 Трън е окупиран от сръбската армия. За борба срещу тази окупация е организиран таен комитет, оглавяван от Тако Пеев. През юни 1879 г. окупаторите са прогонени от руснаците.</p>

<p id="wx183">През <b id="wx184">Възраждането в ХІХв.</b> селото става добре известно със своите майстори. Те са част от трънските /знеполските/ строители и каменоделци, които сртоят не само в българските, сръбските, влашките и турските земи, но са достигали до Австро-Унгария, Персия и Египет. За сравнение ако по това време от Трън е известно, че са излизали до 200 майстори, от с. Горочевци са излизали до 100 строители и каменоделци, тази слава не е помръкнала и до днес. Тогава е построена най-голямата забележителност на селото високата каменна църква св. Илия.</p>

<p id="wx185"><b id="wx186">След освобождинието</b> и до средата на миналия век селото е било сравнително многобройно. Тогава са построени <b id="wx187">сградите на общината и на началното училище</b>.</p>

<p id="wx188">Другата страна на <b id="wx189">най-новата история</b> на този край е вплетена в борбата срещу сръбския експанзионизъм. Историята започва със сръбската окупация по време на Освободителната руско-турска война 1877-78 г., продължава с първата битка на Сръбско-българската война на 27.ІХ.1885 г. и завземането на 4. ХІ. на Трън от сърбите, неговото освобождаване на 13.ХІ. и последвалия разгром на сръбската армия, по-късно дислоцирането на части на І-ва сръбска армия през 1912г, този път като съюзници, при започването на Балканската война, а после с отблъскването на тези вече неприятелски части от българската войска през Междусъюзническата война в 1913 г., през І-вата световна война 1915-1919 г. - отново с отблъскването и разгрома на сръбската армия, с Ньойския диктат предал част от западните български покрайнини под срърбска окупация когато границата разкъсала този край го накарала да подивее. Помнят се многото бежанци от тази окупация, но и годините на ІІ-рата световна война, когато България си връща тези земи заедно с обширни територии на околните стари български области Цариброд, Пирот и Враня. Следва съветизираното партизанското движение в този беден край водено от Денчо Знеполски и Славчо Трънски довело до ново предаване на освободените земи на Сърбия след края войната. Драматични са събитията при отнемането на поземлената собственост и колективизацията на земята. Най-скорошните времена ще се запомнят с обира на Трънската държавна банка /клона на БНБ/ от нейния директор в началото на 90-те години и успешното му бягство през близката граница, а края на ХХв. със заемането от американска сапьорна част на трънскта болница и с въздушните боеве в небето на натовски и сръбски самолети през войната за Косово при които бе свален един американски самолет. Тогава наред със Сурдулица и други български селища на сръбска територия от натовски самолетни ракети пострадаха и тези на наша, а по-късно тревогите от битките на сърбите с албанските милиции недалеч от границата доскоро бяха актуална тема.</p>

<p id="wx190">Пъстрия етнически субстрат от индоевропейси народи: траки, келти, римляни, готи, славяни с примеси от тюркски народи: прабългари, авари, узи, печенеги, турци който тук формират българската народност и относителната изолираност затруднвяща комуникацията на района с главните центрове са допринесли за особеностите на <b id="wx191">трънското наречие</b>. То категорично и изцяло принадлежи към западната група на българския език, но макар да съдържа сръбски инфилтрати се отличава с някои особени форми, от шопското, македонското или кулското например, както и те се отличават едно от друго. В него са останали архаизми и форми на звателен, родителен и дателен падеж.</p>

<p id="wx192">Още от средновековието тук се практикуват различни <b id="wx193">занаяти</b>. Освен тези за домашни нужди водещи са дюлгерството и дърводелството, грънчарството, подобно на прочутата Бусинска керамика, рударството - от планините са вадени малки количества желязо, олово, мед и дори сребро, а местните хора уверено свидетелстват, че в миналото тук се добивало немалко злато. Това сигурно е самата истина защото до 1945 г. в района е добиван златен концентрат от чуждестрана компания, а златни жили там са открити и при геоложки проучвания през 1996 г.</p>

<p id="wx194">До началото на ХХв. както другаде из Знеполе и Краище <b id="wx195">къщите</b> се строяли на един етаж със „зевник” (зимник). Единици били неизмазаните и неваросани отвън жилища, но двуетажни били само някои богатските домове – а триетажни можело да се видят единствено в Трън. Това, че трънските майстори не изравняват, не терасират терена, на който строят, а обратно приспособяват къщата и я нагаждат към теренните дадености правело масовия тип къщи външно да изглеждт сякъш са легнали притиснати здраво към земята. Много къщи по дължина нямали разнообразие във фасадите, а главният елемент за екстериорно оформление бил чардакът. Но не всички къщи имат чардак. В приземните той често липсвал и затова те изглеждали по бедни и неизразителни. Център на традиционната къща е помещението наричано „ижа" т. е. това с огнището. През ХХв. започват да се строят предимно масивни къщи. Основен строителен материал е тухлата. Турските керемиди се заменят от марсилски. Увеличават се етажите, сервизните помещения навлизат в сградите. По-късно и към някои от старите жилища се построяват бани, макар че тоалетните остават в двора.</p>

<p id="wx196">Старата мъжка <b id="wx197">носия</b> спада към така наречената „белодрешковска носия”, защото горните дрехи се изработвали от бяла вълнена материя - бяло „бало”. Тези дрехи в Трънско се наричат „белетини”. Всъщност това са "дорамче" и "бревенеци". Дорамчето е дълго до коленете, без яка и копчета. Затова пък през кръста са завързани с връв или червен каиш в поранния период, а по-късно с колан от домашен вълнен плат, наричан „пояс”. Бревенеците -това са панталоните плътно закриващи кръста и краката. Долни гащи не са носили, а ризите са били от коноп или памук. На главите си мъжете носят черен калпак от агнешка кожа. Женската носия се отличавала със своята оригиналност и красота. Изисквала е много труд на момите. „Литакът” (сукман) е сравнително къс, безръкавен. Названието си носи от съдържанието на тъканта - вълнена лита, т.е. тънка тъкан. В горната част е изрязан, за да се облича. Встрани от разреза е мястото за гръдите "пазука". Пазуките и долната част на литака са украсени с гайтанена обтока, по-обилен или по-малък шар от металически фигурки и сърмени конци и ширити. Трънската женска носия няма престилка, литакът се препасва с дълъг и тесен колан, наречен „тканица”. Под литака има долна по-дълга риза с дантела. Това е кошуля от памук, нарича се "долняча". Момите забраждат бели и другоцветни "кърпе", а омъжените с черни кърпи. В делнични дни жените и мъжете обували „опънци” (цървули) предимно от свинска кожа, а на празник "цревие" - обувки. Всяко домакинство е отглеждало коноп, от който са произвеждали и черги, защото вълната не е покривала всички нужди от дрехи, ризи и черги. Конопените черги са назовавани "прътенячи".</p>

<a id="_.D0.92_.D1.80.D0.B5.D0.B3.D0.B8.D0.BE.D0.BD.D0.B0" name=".D0.92_.D1.80.D0.B5.D0.B3.D0.B8.D0.BE.D0.BD.D0.B0"/>
</wx:section><wx:section level="2" title="В региона" id="wxsec7"><h2 id="wx198">В региона</h2>

<div class="wx_image" wx:align="right" wx:thumb="thumb" id="wx199"><a href="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:Church_st-Petka-kvartal-Barintsi.jpg" title="Църква св. Петка кв.Баринци - гр.Трън" wx:linktype="image" wx:pagename="Картинка:Church_st-Petka-kvartal-Barintsi.jpg" wx:page_id="194389" id="wx200"><img src="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:Church_st-Petka-kvartal-Barintsi.jpg" alt="Църква св. Петка кв.Баринци - гр.Трън" id="wx201"/></a> 

<div class="thumbcaption" id="wx202">
<p id="wx203">Църква св. Петка кв.Баринци - гр.Трън</p>
</div>
</div>

<div class="wx_image" wx:align="right" wx:thumb="thumb" id="wx204"><a href="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:CaveChapel_St_Ptka-Tran_Barintsi.jpg" title="Скален параклис св. Петка кв.Баринци - гр.Трън" wx:linktype="image" wx:pagename="Картинка:CaveChapel_St_Ptka-Tran_Barintsi.jpg" wx:page_id="194414" id="wx205"><img src="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:CaveChapel_St_Ptka-Tran_Barintsi.jpg" alt="Скален параклис св. Петка кв.Баринци - гр.Трън" id="wx206"/></a> 

<div class="thumbcaption" id="wx207">
<p id="wx208">Скален параклис св. Петка кв.Баринци - гр.Трън</p>
</div>
</div>

<div class="wx_image" wx:align="right" wx:thumb="thumb" id="wx209"><a href="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:Erma_canion-river_betwen_roocks.jpg" title="Каньона на р.Ерма при гр.Трън" wx:linktype="image" wx:pagename="Картинка:Erma_canion-river_betwen_roocks.jpg" wx:page_id="194418" id="wx210"><img src="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D0%B0:Erma_canion-river_betwen_roocks.jpg" alt="Каньона на р.Ерма при гр.Трън" id="wx211"/></a> 

<div class="thumbcaption" id="wx212">
<p id="wx213">Каньона на р.Ерма при гр.Трън</p>
</div>
</div>

<p id="wx214">В този край радват не само девствените и почти незасегнати от туристите или стопанска дейност природни красоти. Интересни са и традициите съхранили старинна култура и бит пазещ духа на миналато. Приветливите, упорити като всички балканджии, гостоприемни и естествени хора ценят богаството на своя край, пазят го, от сърце се гордеят с него и желаят да го споделят със своите гости. Дълбоката древност на най-старите неолитни поселения в този край е представена освен със споменатия обект до с. Еловица и с още няколко обитавани от праисторически хора пещери открити до с. Зелениград под връх Руй и до с. Ломница при каньона на Ерма, с находки на каменни брадви, длета, чукове и стъргалки в землищата на селата Ярловци, Реяновци, Забел, Бохова, Лилинци и др. При по-щателно изследване на месностите е много вероятно сигурно да се идентифицират скали които са обожествявани и мегалитни обекти на древните траки и заселилите се по-късно келти. В средните векове при Борис І Зелениград се утвърждава като седалище на българския воевода в Знеполе; през Х век тук е установена Знеполската архиепископия и са издигнати християнски църкви и манастири. В 1019 г. за пръв път четем името "Знеполе" в грамота на император Василий ІІ Българоубиец с която районът се включва в Охридската българска архиепископия. Известно е, че през 1447-1455 г. тук в с. Лялинци се е намирала канцеларията на султанските писари.</p>

<p id="wx215"><br id="wx216"/>
Тръгвайки на северозад античността напомня за себеси при с. Забел /на 24 км по пътя към към Стрезимировци/ тук е открит трако-римски некропол съществувал от средата на ІІв.от н.е. до първата половина на ІV в.от н.е., а над с. Зелениград /на 26 км по пътя към границата/ е имало храм на Аполон засвидетелстван от намерена плочка с надпис, дори самият император Константин Велики, покръстиля империята в хрисиянството, роден в Ниш, е кажи речи от този край и за малко не прави Сердика а не Византион своя Константинопол. При с. Зелениград е била и средновековната крепост Зеленград доминирала над Знеполе и важния знеполски път през него съвпадащ в този участък с днешния път Трън – Стрезимировци.</p>

<p id="wx217">При с. Ярловци, на 12 км източно от Стрезимировци, на хълмистата тераса, край реката е съществувала римската крепост Земен /Земун/ където на времето са намирани стари тухли, блюдопобни медни късове, железни върхове на стрели и меч. Според преданието: „тук живели "латини", по-късно те били прогонени от по-силен народ и основали град Земун срещу Белград”.</p>

<p id="wx218">В с. Звонце е на 12-тина км югозападно от с. Поганово е балнеосанаториума „Звонски бани”, той е добра и евтина хотелска база. Звонски бани се посещават от хора с бъбречни и дерматологични проблеми. Най-подходящият път е през Калотина.</p>

<p id="wx219">Най-високият в българската част на региона връх по който минава и границата е връх Руй 1706м. Той е само на 3км от с. Зелениград от него се открива неповторима панорама не само към цялото Знеполе, но и към Стара планина, Витоша, Рила, Осогово, Милевските планини, а вечер дори се виждат светлините на София. Най-масови изходни пунктове за покоряването на връх Руй са с. Забел след 4 км сръмен преход и от с. Ломница – 5км по-плавен.</p>

<p id="wx220">На 18 км след ГКПП Стрезимировци пътят отвежда до големия пълен с пъстърва Власински планински язовир покрил старите мочурища погълнали много войници в сръбско-българските войни. Оттук той се разклонява към Босилеград на 31 км и към другия по-близък български град в сръбско - Сурдулица на 18км, наблизо е и най-високият връх на Западните покрайнини вр. Бесна кобила (1922м.) от планината Вило-коло.</p>

<p id="wx221">Село Власи е също зад границата, на 3 км северозападно от с. Поганово. Скалистия амфитеатър тук е внушителен. Над селото се издига огромна скална стена с пещери, с влашкото име Мумул, която отгоре свършва с изрязани зъбци. Между тях се намира старо градище.</p>

<p id="wx222">Тръгвайки от с. Горочевци на юг по сравнително добър планински асфалтов път, през любимото на Владимир Димитров Майстора село Пенкьовци /на 11км/, където той е живял и рисувал немалко от своите български мадони, а днес на площада има негов паметник, може да достигнем гр. Земен с прочутите Земенски пролом и Земенски манастир със средновековна църква от времето на второто българско царство, чиито стенописи, според изкуствоведите, не отстъпват на тези в боянската църква. Земенският пролом на р. Струма е дълъг 22км - от Земенския манастир до с. Ръждавица. Струма тече край високи до 400м варовикови скали и карстови извори. През него минава ж.п. линията за Кюстендил. Земенската църква е построена от кюстендилския деспот Деян в ХІV в. Църквата е с архитектура характерна за епохата и този край. Тя е кубична, белокаменна, кръстокуполна, без притвор, квадратна в план. Куполът е в средата на покрива върху висок многостенен барабан със засводени прозорци с по една сляпа арковидна ниша над всеки от тях. Цъвквата е с една апсида фланкирана от две по-малки екседри на изток. В плоскостите на гладките каменни странични фасади са врязани по три високи слепи двустъпални арки. Стенописите са дело на местен майстор явно нешколуван в Константинопол или Търново. В сюжета на религиозните сцени, архитектурния декор, светлинното и простанствено решение има известен архаизъм. В сцените се забелязват източни и елинистични влияния. Тоновете са положени като цветни петна без нюанси. Контурите на фигурите, гънките на дрехите, овалите и чертите на лицата са очертани с твърда плътна линия. Изобразените персонажи са с правилни неиздължени пропорции. Това са широкоплещести, здрави, самоуверени и спокойни хора с индивидуални черти. Виждаме образи на конкретни лица от местното население ползвани като модели. Достоверно са показани съоръжения и предметите на бита и труда. Сюжета с изковаване гвоздеите за разпятието е единствен в средновековната монументална живопис. Личи, че портретите на ктиторите деспот Деян и деспотица Доя са достоверно рисувани от натура.</p>

<p id="wx223">Тръгвайки от Горочевци по пътя север ще забележим бетонна арка. Макар да е поставена от пътните служби по думите на местните тя маркира вододелът на реките на Балканскея полуостров, от тук те тръгват: на запад към Синьо /Адриатическо/ море, на север и изток - към Черно море и на юг към Бяло /Егейско/ море. Следвайки пътя по живописната долина на Костуринска река между високи борове, скали и обсипани с планински цветя поляни, е скоро възобновения параклис „св. Богородица” където край аязмото със светена вода през лятото става голям народен събор. Следващата забележителност стигаме след разклона на 15 км от Горочевци на 2км западно, е с. Студен извор. Тук е родната къща на откривателя на Lactobacilus bulgaricus д-р Стамен Григоров в която има музей на киселото мляко. На същия разкон на 2 км източно пътя води в с. Бусинци. Етнографския музей на бусинската керамика в селото показва съдове излезли изпод ръцете на безбройните бусински майстори, а в керамичното ателие към музея, майстор Богдан демонстрира тънкостите на занаята.</p>

<p id="wx224">Бусинската грънчарска школа има важно място в българската материална култура. Подобно на Троян тук е един от значимите стари центрове на традиционно грънчарство в България. Разцвета на школата е през Възраждането. Тогава почти във всяка бусинска къща се е въртяло грънчарско колело, а местните майстори са разпространявали своята пордукция в цяла северозападна България. Тази керамика се отличава най-вече с пищното скулптурно изграждане на фигуралните композиции върху ритуалните съдове. Тъй като в областта медникарството не е било особено развито, грънчарите задоволяват всички нужди на народния бит. Те правели от глина дори съдове за варене на ракия и водопроводни тръби. Изключително оригинални са стомните с по две мъжки фигури, които се използват като ритуални съдове за вино при сватби. Особено характерни за бусинската школа са т.нар. рокатки - съдове за носене на едно или две ястия. Всички изделия са оцветени най-вече в различни нюанси на зеленото и жълтото, с богати орнаменти. Най-изявеният майстор от тази школа е Петър Гигов, чиито предмети са притежание на Лувъра и на Музея на човека в Париж, на музейни сбирки в САЩ, Япония и Русия.</p>

<p id="wx225">На връх Любаш са намерени фрагменти от праисторическа керамика. Тук е намерена каменна брадва от неолитната епоха. Разкритата на връха крепостна стена е с приблизителна дебелина 2 м, която обхваща крепост с около 170х100 м. Антично селище е имало в местността Търговища, намерени са строителни материали, керамика и монети. В местността Градището на връх Любаш има останки от късноантично селище, намерени са плочи с надписи, тухли и монети.</p>

<p id="wx226">В центъра на с. Лялинци се намира средновековната черква Св. Никола. Първоначално е била построена в местността Своге, на западния склон на Любаш, на около 1 км от селото. През късното средновековие е пренесена камък по камък в центъра на селото. По време на турското робство тя е била зарита с пръст и векове останала под земята за да бъде запазена и е възстановена през 1870 г.</p>

<p id="wx227">При с. Гърло, на около 18км по пътя след гр.Трън и 5км преди гр. Брезник (на 22км пряко от с. Горочевци), над живописен микроязовир в местността <i id="wx228">"Кула"</i> между останките на крепоста и римските баня и вила е открит <b id="wx229">най-значимия</b> куполен подземен храм от мегалитната (бронзовата) епоха - второто хилядолетие (ХІV-ХІІв.) пр.Хр. Подобни, но строени след Хв.пр.н.е., има само на средиземноморските острови около Италия. За съжаление целия комплекс е преровен от иманярите, но златното съкровище намерено в тази местност е спасено и е част от експозицията на Пернишкия музей.</p>

<p id="wx230"><br id="wx231"/>
<b id="wx232">КРАЙЩЕНСКИТЕ МАНАСТИРИ</b></p>

<p id="wx233">Освен споменатия уникален <i id="wx234">Земенски манастир</i>. В горите тук, потънали в забрава, са пръснати много други манастири, най-старите от които са връсници на Земенския.</p>

<p id="wx235"><i id="wx236">Изворският манастир св. Троица</i> е до Босилеград при с. Извор само на 1,5 км преход от границата. Известното, но рядко посещавано днес свято място е на 18км от ГКПП Олтоманци и на 54 от Стрезимировци откъдето, обаче, пътят е не само по-дълъг, но и по-лош.</p>

<p id="wx237"><i id="wx238">Забелският манастир св. Димитър</i> е в Руй планина на 2 км серероизточно от с. Забел, на десния бряг на Забелската река. Основан е през ХІІІв., а през 1804 г. е разрушен от кърджалиите и запустява. От него е запазена само църквата – еднокорабна, едноабсидна, без купол 12 х 5 м със скромен интерьор. Интерес представляват големите каменни блокове и колони в нея, ползвани като маса и места за сядане, пренесени от намиращото се в близост антично селище. Днес е периодично действаща. В Погановския манастир се пази ръкописен миней от манастира, той е споменат и в специална приписка на миней от ХІV в. съхраняван в Народната библиотека.</p>

<p id="wx239"><i id="wx240">Бусинският манастир</i> е бил средновековният манастир в южната част на селото на мястото на днешната църква "Св. Никола". Тя е построена в 1895-1896 г. върху основите на по-стара църква. В черквата се е пазело известното Бусинско евангелие издадено в Москва с исторически приписки от 1717 г. до Освобождението. Забележителни са иконите изписани от майстора от самоковската школа Михаил Белостойнев.</p>

<p id="wx241"><i id="wx242">Пенкьовският манастир Св. Петка</i> е в с. Пенкьовци, в дясно от пътя за центъра на селото. Църквата “Св. Петка” е уникален изключително ценен представител на средновековната и възрожденска култова архитектура в България и е обявена за архитектурно-художествен паметник на културата от средновековната и възрожденска епоха с национално значение. Най-ранната църква е била малка, еднокорабна, едноабсидна, псевдотриконхална сграда. Цялата църква е била изградена от ломен камък с хоросанова спойка. Стените й изцяло са били изписани. Днес от тези стенописи са останали незначителни фрагменти от декоративни мотиви на източната стена. Вероятно още през късното Средновековие църквата “Св. Петка” е била преизградена и е претърпяла значителни архитектурни промени. Първоначално църквата “Св. Петка” е била манастирска църква. След разрушаването й след османското нашествие обаче е била възстановена само тя, а не целия манастирси комплекс. В началните години от османското владичество е била засипана с пръст. През Възраждането (1859 г.) църквата отново е разширена на запад с оригинална полигонална пристройка, а към югозападната фасада е изграден открит притвор. Към дървените колони, поддържащи покрива са изградени и декоративни висящи аркади. По това време църквата отново е изписана със стенописи. Особено интересни са външните стенописи на храма. Те заемат самостоятелно място в българската монументална стенопис. Преданието свързва тяхното изписване с българския зограф от Македония Зинофия, който ги изписал през 1867 г. Представени са нравственопоучителни сцени – Страшния съд с различни грешници и мъчения – сребролюбци, врачки и др. Особено внимание заслужава архитектурното оформление на пристроената част през Възраждането. Полигонални и полукръгли западни фасади се срещат у нас само в Югозападна България и по специално в Трънско и Брезнишко, като появата им се обяснява с прякото влияние на западната църковна архитектура. Днес в непосредствена близост до църквата съществува малка сграда с няколко стаи. Вероятно за изграждането на тази постройка са послужили основите на някогашната манастирска магерница. Днес храмът и стенописите са добре запазени и реставрирани.</p>

<p id="wx243"><i id="wx244">Леворечкият манастир Св. 40 мъченици</i> е на 1.5 км западно от центъра на село Лева река. Обявен е за паметник на куллтурата с национално значение. Манастирският комплекс се състои от църква и жилищна постройка – магерница. Манастирската църква е еднокорабна, едноабсидна, псевдотриконхална постройка. Тя има полуцилиндрично сводово покритие и вход на запад и вероятно е разрушена още през късното Средновековие. През Възраждането тя е преизградена и е разширена на запад. Един надпис, издълбан на северната страна на църквата, сочи, че това преизграждане е станало през 1850 г. В първоначалния си вид църквата цялата е била изписана със стенописи. Преизграждането й е довело до унищожаването на част от тях и до нас са достигнали само отделни фрагменти. Специален интерес представлява сравнително добре запазеният портрет на св. Кирил Философ, изписан на южната стена в олтарното пространство. Стенописът датира от ХVІІ в., като представлява едно от най-ранните изображения св. Кирил по българските земи. като цяло фреските принадлежат към известната Югозападна иконописна школа и заемат самостоятелно място в развитието на монументалната българска стенопис. През 80-те години на ХХ век запазената част от архитектурата и стенописите на църквата "Св. 40 мъченици" е консервирана. Магерницата е разположена северозападно от църквата. Тя датира от по-късен период и в момента е почти разрушена. Днес манастирът и църквата не са действащи.</p>

<p id="wx245"><br id="wx246"/>
<i id="wx247">Мисловщицкият /Велиновски/ манастир Св. Богородица</i> е само на 2 км северно от с. Велиново (до 1950 г. Мисловщица) след като се излезе на международния път в посока Трън на запад, завивайки на югоизток и достигайки след 10 км селото. До известният манастир и това село може да се достигне и по 5 километровото южно отклонение на пътя идващ към Трън от изток, от Брезник, 9 км преди той да влезе в града. Той е в дефилето на р. Клисура сред скалите на Ездимирската планина. Построен е вероятно през късното Средновековие, като годините на османското владичество нееднократно е опустошаван. Легендата разказва, че случайно в кр. на ХVІІІ в. благочестивият християнин Велко Ивков от с. Мисловщица, търсейки загубено добиче, попада на това място и забелязва каменните основи на разрушената обител. със собствени средства той възстановява черквата, а в близост до нея строи малка магерница, в която прекарва старините си. Тук той е заварен от дошлия от Дечанския манастир известен църковен деятел в този край архимандрит Мисаил Байкушев от гр. Трън. Под неговото ръководство през 1838 г. тук е построен голям манастир. Манастирската църквата е еднокорабна, едноапсидна и безкуполна сграда, с допълнително пристроен притвор. Стените на изцяло са покрити със стенописи. От тях днес са запазени значителни фрагменти. По стила си те приличат на стенописите от Трънския манастир "Св. Архангел Михаил". Днес от манастирския комплекс “Св. Богородица” е запазена само манастирската църква, като и тя се намира в лошо състояние и е труднодостъпна. Обявен е за паметник на културата</p>

<p id="wx248"><i id="wx249">Трънският манастир св. Архангел Михаил</i> е разположен североизточно от гр. Трън високо на левия северен бряг на Ерма в източния склон на Руй планина на 2 км северно от Трън, много близо ждрелото ѝ. Достига се с половин часов преход по стръмна пътека от първия мост прехвърлящ Ерма по средата на пътя от града до ждрелото или 1,5км асфалтов път от Трън и 500м по горска пътека. През Античността в местността "Престол", разположена на западната страна на ждрелото на Ерма, е съществувало езическо светилище, наследено през Средновековието от християнската черква св. Георги расипана при турското нашествие. Манастирът е основан е в началото на ХІV в. В 1413 г. е запален от турците, възстановен е от местните християни през 1580 г. Според легендата оцелелите от погрома избягали в непристъпната гората при “Манастирския дуб” и там заедно с други вярващи по-късно възстановили манастира. В 1796 г. той е разграбен от кърджалии, а в 1861 г. - от черкези. Днес мястото е необитаемо, стоят само една сграда от жилищните и стопанските постройки и сравнително запазената сграда на църквата представляваща архитектурен аналог на храма от Погановския манастир на територията на днешна Сърбия и един от 3-те известни в национален мащаб от т.нар. атонски тип (“Св. Николай” при Пещерския манастир и “Преображение Господне” при Преображенския манастир). Тя е еднокорабна, кръстокуполна, едноабсидна, с два притвора, с три кнохи, с куполи над наоса и над вътрешния притвор, интересен е нетрадициония барабан на големия купол. Има размери 15 х 9 м. Наосът - 4,65 х 3,65 м е от края на ХІV в., а притворите са добавени по-късно. Олтарът е жертвен камък от римско време пренесен от местността “Престол” с надпис "На божеството Касибоно постави дар за здравето си Марк Антониус Филисимус". Ценните стенописи от ХІV-ХVІ и от ХVІІ-ХVІІІв. с които изцяло са били изписани стените днес са доста повредени, но личи майсторството на неизвестните зографи успели да придадат на творбите си както традиционната православна естетика, така и свой, своеобразен художествен реализъм, доближаващ ги до италианските майстори. В манастира през Възраждането е действало килийно училище. Той е свързан с освободителните борби в този край. В него е отсядал дякон Левски.Тук е основан трънският революционен комитет. Обявен е за археологически и художествен паметник на културата с национално значение, но това не спира разрухата. Епархийският свещеник с помощта на свои близки се труди да възстанови старата магерница за да се засели манастира и да се спаси и реставрира църквата.</p>

<p id="wx250"><i id="wx251">Ерулският манастир "Св. Троица"</i> е в подножието на висок и полегат планински склон на около 4 км североизточно от село Ерул. Манастирският комплекс е заемал на площ от около 2-2.5 дка. През средата на манастирския двор тече поток, който отделя църквата от жилищната и стопанските сгради. На запад, в близост до потка има чешма. Днес от манастирския комплекс е запазена само църквата. Тя е еднокорабна, едноабсидна църква, с цилиндрично засводяване. Покрита е с двускатен покрив, измазана е отвън и отвътре. В своето съществуване е претърпяла множество разрушения и промени, но първоначалното изграждане на храма можем да отнесем към българското Средновековие. В момента тя е в процес на реставрация.</p>

<p id="wx252"><i id="wx253">Реяновският манастир "Успение Богородично"</i> се намира в Боховска планина, на около 2 км югозападно от с. Реяновци. Представлява комплекс от черква и аязмо. В близост се намират основите на жилищна сграда. Днешната черква е построена през 1929 г. на мястото на по-стара. Наскоро манастирът e реставриран.</p>

<p id="wx254"><i id="wx255">Погановският манастирът св. Иван Богослов</i> при с. Поганово е най-значимият от манастирите в трънско. От Ждрелото отстои на 13км преход, но попада в заграбените от Сърбия български територии и за съжаление най-прекия път до него от Трън е 72км през Драгоман и Калотина. Манастирът е въздигнат в под венец от високи почти отвесни скали край които тече Ерма. Народната памет свързва основаването му с Хв. и с името на Кракра Пернишки издигнал кумина му, но обикновенно се счита че е построен или основно обновен в края на ХІV в. от Кюстендилският деспот Константин Деян - сина на построилия Земенската църква деспот Деян, за изкупление на предателството му, че заедно с турците се бие срещу християните. Деспотът е убит в такава битка в Румъния в 1394 г. и манастирът останал недовършен. В края на ХV в. той е възстановен и изписан в 1500 г. от български майстори. От манастирският комплекс в автентичен вид е запазена църквата. Тя е свободно стояща централно в комплекса, еднокорабна. Пространсвено-планировъчно е близка до тази в Трънският манастир. Наосът, вероятно строен в ХІV в., е кръстокуполен, с една апсида и с две полукръгли певници /кнохи/ на северната и южната стена, с купол върху осемстенен барабан в средата на покрива, барабана е прорязан с високи прозорци. По-високият от наоса и свързан с него притвор не е изключено да е добавен в ХV в. Той е с характерната за тогавашна България четириъгълна камбанна кула над него и е засводен кръстовидно. Градежът на църквата е каменен със скромна керамопластична декорация. Два реда хоризонтални фризове–корнизи разделят стените отвън. Очертаните по ограждащите стени изпъкнали дълги проекции на вътрешните сводове и полуколонките на куполния барабан допълват пластичния ефект на фасадите. По късно пред притвора е изградена ниска дълбока нартика с дървени колони. Междуколонните арки и челният ѝ триъгълен фронтон с ниша са измазани.</p>

<p id="wx256">Особено ценни са добре запазените стенописи. Те предлагат един доста пълен цикъл на църковна живопис. В избора на сюжети погановските стенописи стоят твърдо на византийската художествена традиция на Балканите от VІІІ и ІХ в. Сцените са изпълнени с подробности и се редят една след друга без външни граници, по подобие на стенната живопис от старохристиянския Изток. Сцените на Празниците, построени също по византийски иконографски схеми, са обогатени с някои нововъведения на балканската живопис от ХІV - ХІV в. В сцената на “Разпятието” на копието на Центуриона се вее малко рицарско знаме, което е чисто западен мотив и се среща в италианските разпятия още през ХІІІ в., но на балканите тук се появява за първи път. Силният емоционален израз на лицата и жестовете на персонажите в тази композиция напомнят старата Охридска школа. Към стенописите с италианско влияние трябва да се отнесат “Предателството на Юда”, “Изворът на премъдростта на св. Йоан Златоуст” и “Изворът на премъдростта на св. Григорий Благослов”. Шлемовете на някои войници, техните правоъгълни щитове показват непосредствено италиански източници от ХІІІ - ХІV в. Едно необичайно явление във византийската живопис е варварската мода да се носят мустаци без брада, което се среща в “Предателството на Юда” и в “Отвличането на Петър”. В двете композиции виждаме и своеобразни прически, мантии с кръгла изрезка и забрадки със силует на пресечена пирамида, родствени с тези на персонажи от някои италиански образци. Сходствата обаче са само схематични, всъщност налице е влияние от живота и тогавашната местна материална култура върху иконописеца. Знаменателно е, че през ХV в. в нашите поробени земи се явява български иконописец, който се опитва да обнови византийските традиции и да заработи така, както работели по това време италианските майстори. На Атон половин век по-късно манастирите започват да се изписват точно с тези, но вече преки, италиански влияния. В една от килиите е открит поменик на български царе написан в XVIIIв. на малка дървена дъска, част от икона с две крила. В една колона са написани имената на българските царе, взети от същия източник, от който произлязал и Боянския поменик, а в другата са имена на монаси. При копането на манастирската градина, монасите споделят, ча са намирани монети от Юлий Цезар (със слон), Аврелиан, от родения в Ниш Константин Велики, Юстиниан, византийски, български сребърни от цар Асен и други. Погановският манастирът е добре поддържан от управляващата го сръбска игумения и се посещава от много българи.</p>

<p id="wx257"><i id="wx258">Манастирът Св. Йоан Предтеча.</i> в местността Мушияр до с. Трънско Одоровци (на юг от по-голямото с. Височко Одоровци) в отнетите от България западни покрайнини не се е запазил след сръбската окупация на тези земи.</p>

<p id="wx259"><i id="wx260">Манастирът Св. Кирик и Юлита</i> е на около 15 км от Цариброд между селата Височко Одоровци, Смиловци и Гуленовци, в подножието на планината Видлич. Той е един от най-старите и красиви манастири в Царибродско. Предполага се, че днешният манастирски корпус е строен през средата на 19 век върху основите на по-стар манастир.</p>

<p id="wx261">За <i id="wx262">Одоровския манастир</i> се разказва легендата, че турски гарнизон бил близо до светата обител на Великден, важни военни дори дошли на тържествената литургия, но след приключване на църковната служба манастирът бил расипан. В началото на миналия век всички хора от този край знаели, че една баба предала монасите и съветвала турците, които после се хвалели, че са озаптили калугерите да не ограбят пощата с хазната която пътувала от Ниш за Самоков.</p>

<p id="wx263"><i id="wx264">Изатовски манастир Св. Архангел Михаил</i> от 1703г., където в ХІХв. е открито първото училище в този край в с. Изатовци през 50-те години на миналия век от сърбите е разрушен и превърнат в овчарник.</p>

<p id="wx265"><i id="wx266">Планинишкия манастир Св. Николай</i> в с. Планиница (Горна или Бугарска Планиница) Царибродско. Ктиторският надпис на църквата сочи че е изписана в 1606г. от софийският иконописец св. Пимен Зографски (ок. 1540 - 1620) и учениците му. Днес манастирът е затворен.</p>

<p id="wx267"><i id="wx268">Царибродския Манастирът Св. Димитър</i> с първото килийно училище в града днес е почти рухнал.</p>

<p id="wx269"><i id="wx270">Палянският манастир Св. Богородица</i> край Босилеград е в Паля (Клисурско). Това е най-старият манастир изобщо в Западните покрайнини - в него има надпис от 818 г. Днес тук са запазени останки от стените му.</p>

<p id="wx271"><br id="wx272"/>
</p>

<p id="wx273"><b id="wx274">ГР. ТРЪН</b></p>

<p id="wx275">КМЕТ /2003-7 г./ Александър Ненков – БСП, ул. „Хараламби Стоянов“№1, п.к. 2460,тел.07731/ 21-98,факс07731 / 21-98,srd_tran@mail.orbitel.bg</p>

<p id="wx276"><br id="wx277"/>
Отправяики се към град Трън от запад непосредствено преди да влезем в града може да се посетим скалният пещерен параклис <i id="wx278">св. Петка петричка</i>, известен и като Пещернята, тя функционира като религиозен център от времето на Средновековната Българска държава и е тясно свързана с покровителката на града и на Трънско – св.Петка Българска. Според легендата Света Петка се скрила в пещерата гонена от турците, замесила питка и запалила огън да я опече, агаряните наближили пещерата, но по дима от огъня светицата открила друг изход и през него избягала, дланта и крака ѝ оставили отпечатък в твърдята скала, турците влезли в пещерата и посегнали към топлата пита, в този момент тя се вкаменила от нечистивите им ръце, този каменен хляб стои на мястото си и до днес.</p>

<p id="wx279">В края на града северно над пътя в кв. Баринци 1 км от центъра е голямата възрожденската църква посветена също на <i id="wx280">св. Петка</i> въздигната в 1853 г. при гробището върху стара средновековна църква, чийто патрон бил св. Терапонтий, за когото Паисии съобщава в "История славянобългарска", че бил свещеник в Трън. С него е свързана местната легенда за създаването на града и неговото име - в близост имало голям трън - дърво, при който имало минерален извор с лечебна вода, с която Терапонтий изцерявал болните. От старата църква днес са запазени само основите под сегашния храм. Иречек пише, че тя е имала план като манастирската църква “Св. Архангел Михаил”. Храмът е обявен за художествен паметник на културата. Той се отличава с уникална фасадна декорация с оригинални иконостасни икони от манастирската църква “Св. Богородица” на известния в миналото Мисловщицки манастир и стенописи от изявени ученици на майстори от Самоковската художествена школа. Специален интерес представлява ктиторския портрет - миниатюра на архимандрит Михаил, явяващ се рядка живописна проява в изобразителното изкуство. Само в двете градски църкви (“Св. Петка” и “Св. Никола”) могат да се видят забележителните автентични икони на местния знеполски светец Терапонтий. Храмовият празник е на Петковден (14 октомври) и се чества с тържествена литургия и курбан за здраве.</p>

<p id="wx281">В центъра на града до читалището е другата забележителна църква от това време <i id="wx282">св. Никола</i> построена в 1850 г. върху основите на стар манастир, расипан при османското нашествие. Храмовият празник е Никулден (6 декември), честван с тържествена литургия и водосвет за здраве. Тя също, както св. Петка е обявена за художествен паметник на културата. Двете църкви са добре запазени и са от същият стилен тип като описаната в с. Горочевци. Те са построени от устабаши Миленко Блатешнички и брат му уста Дамян Стефанов Велев от с. Блатешница радомирско, чието най-известно дело е южното крило на Рилския манастир.</p>

<p id="wx283">През града тече река Ерма. Този хидроним явно не е славянски и най-вероятно е тракийски, река в Родопите носи същото име, но не е невъзможно да е келтско-старонемски или прабългарско-тюркски. Някои свързват това име с римска богиня, но по-вероятна е връзката с Хермес, който е висшето старо тракийско божество, а легенда споменава, че е назована така от свещеник Тараконтия канонизиран за светец в ХІV в.</p>

<p id="wx284">В центъра на градският площад сред зеленина до модерната за 80-те години сграда на културния дом се извисява черният масив на мемориален паметник от ХХв., а в северния му край има стар военен паметник от сръбско-българската война 1885 г. близо до него започва пътя за каньона на Ерма. На самият площад и в непосредствена близост са удобно разположени банката, съда, кметствово, данъчната служба, пощата, горското, болницата, автогарата и разни приятни и полезни заведения и магазини. Паркирането е разрешено и винаги има достатъчно свободни места. Трън е известен с любопитните факти, че тук е измерена най-ниската температура в България откакто се водят метереологични измервания -38,3ОС през 1947 г., а в с. Врабча светва първата крушка в България с ток получен от ветрогенератор. От тук е голямата народна певица Гюргя Пенджурова, а дядото на известния лекар проф. Димитър Шойлев е бил един от най-богатите чифликчии.</p>

<p id="wx285">Първите жители се заселили край извора Ралча обграден от гъст трънлив храсталак, от където се счита, че идва името на града. От ХV в. градът се открива в турски регистри като рударско и пастирско селище с името Исенбол, а по-късно Тран и Трън. Той е войнушка освободена от данъци паланка, чието христстиянско население е имало право да ходи въоръжено и е бил пазарното средище на Знеполе. Поселението е имало активни връзки с Цариград, Одрин и Солун. Тук споменатия Карафеиз /Фейзи Черния / в края на ХVІІІв. харесъл каменна кула на десния бряг на Ерма в Спахийска махала с дълбоко подземие и три ката над него, настанил се в нея и преврнал тази малка крепост в свой конкак откъдето да граби и владее околността. Устройвал оргии с гювендии и се надсмивал над отслабналата султанска власт, а в подземието криел награбените съкровища. След Освобождението кулата е съборена, но богатствата не са открити. Те още мътят съзнанието на иманярите, които не са престанали да ги търсят. В младото българско княжество Трън става град, а в 1901 г. околийски център. Днес освен града общината обхваща и 51 села обслужвани от 27 кметства. В града има гимназия и разбира се строителен техникум. Най-голямото предприятие е машиностроителния завод за галови и пластинчати вериги „Ерма Балканкар” ЕООД, фирмата има газово стопанство, пречиствателна станция, големи складови площи и отоплителна централа, но тази база не се ползува пълноценно и е възможно да се наема за други цели. Останалите предприятия са фабриката за многоцелеви полиетиленови тръби „Идеалпайп” ЕООД и бившто шивашко предприятие „Знеполе” ЕООД където днес се произвеждат детски катерушки и рекламни балони, в с. Милославци има тухларна, а в с. Банкя цех за пластмаси и бутилиране на минерална вода. Хижа Ерма в местността Пиена воденица в гр.Трън е с категория една звезда /санитарните възли са извън стаите/, разполага с 26 легла, работи целогодишно, има кафе-бар, механа, ресторантска градина и столова, наблизо са пощата и такси стоянка. Безработицата в общината е голяма, същото важи и за броя на циганското население в града. Проникнала е сектата „евангелистката педесятницка църква” и е направила свой молитвен дом в града. Има свободни общински сгради и терени, които се предлагат на инвеститорите. Условията за дърводобив и дъдвообработване, за отглеждане на животни, на картофи, хмел, фуражни култури, билки, шипки, малини и култивирани плодове не са лоши. В трънско има залежи на барит, въглища и дори на злато - до 0.44g/kg почва.</p>

<p id="wx286">Голямо е богатството на района с минерални и натурални извори. Най-популярни са тези в с. Банкя известно и като Трънска Банкя /на 6 км северно от Трън/ където се бутилира минералната вода „Трънска пролет” или ”Трънски извор” според превода на търговската ѝ марка Thorn spring. Водата на минералния извор над селото целогодишно е с постоянна температура 18О и още в 1923 г. Под извора е построен басейна на една от първите открити къпални в България до който се чете знаманателен надпис: „Пълното изтрезняване води до внезапна смърт!”. В селото обаче може да се види и нещо по-подтискащо от прословутата берлинска стена. Къща разкъсана на две от Ньойската граница. Половината е в окупираната от Сърбия част на западните покрайнини, а другата част - в България. Характерната за трънския край архитектура тук е запазена в старите къщи с впечатляващи големи чардаци.</p>

<p id="wx287">Безспорно най-голямата природна забележителност на целия край е Каньонът известен като Ждрелото /гърло на руски/ на река Ерма /Ломнишко ждрело/ при устието на Ломнишка река. То е на 5 км северно от Трън при рида Ломница на пътя за едноименното село. Обявено е за защитена територия с площ 87 000 кв.м още през 1961 г. и е един от 100-те национални туристически обекта. Има посока изток – запад. Същинската му част дълга около 100 м е изпъстрена с водни падове, бързеи, масивни канари попаднали в руслото на реката и извън него, входове на карстови пещери. Образувано е от вдълбаването на реката между отстоящите само на 3,5 м в най-тясната му част и издигащи се над 130м височина твърди горноюрски варовикови скали. Западната е наречена Жилав камък. Под нея има пътека водеща, след стотина метра от автомобилния паркинг и хотелският комплекс с басейн, който отдавна е в реконструкция, до панорамна площадка. Стръмни стълби слизат до лек дъврен мост прехвърлен над бушувашата вода, при малкия, но оглушително гърмящ 4 метров водопад, до отсрещния бряг. Тук в другата скала наречена Манастирището /Църквище/, в началото на ХХв. за ж. п. линия София - Ниш през Пирот е прокопан от военнопленници страховит 300 м тунел. Но релсите спрели 20-тина км след разклонението преди Драгоман при с. Яблотина. Днес тук минва пътя който след един по-малък туел стига до с. Петачници. Веднага след тунела започва пътека достигаща до върха на скалата където е устроена друга панорамна площадка с незабравима гледка към Руй и дори до по-скромното Ждрело при с. Поганово, днес на сръбска територия, отстоящо на 13км по пряка линия, за което именно Алеко възкликва "Швеицария ли?”, за съжаление най-прекия път до него днес е през ГКПП Калотина-Градина, което съвсем не е близо. Двете скали на Ждрелото явно са предизвиквали религиозно страхопочитение у древните хора. Тук са открити езически светилища, поселения от времето на варварските нашествия и монети от ІІІв. от н.е.</p>

<p id="wx288">За появата на скалите има легенда събуждаща спомен за безмилостните патриархални нрави. Юнакът Рангел и красивата Мара се обичали, но той бил беден и богатата майка на момичето не давала да се венчаят. Младите побягнали в планината да търсят щастието си, но вечерта като минавали край Ерма, тежка майчина клетва ги стигнала, планината се надигнала и разцепила, реката обърнала пътя си да раздели младите и забушувала в гърлото на пролома, скочил смело Рангел в мътната вода подал ръка на красивата Мара да прекосят реката, зад нея клетвата губела силата си, но плахата девойка се поколебала да присъпи в кипящата тъмна вода, реката грабнала момъка и го изхвърлила на отсрешния бряг, той дълго викал своята любима, но Мара останала сама на отсамния. Водите се оттекли и продължили да бушуват в дъното на гърлото, открили се две високи скали на които останали разделени младите. Така и досега. Но всяка вечер когато луната залязва стройна моминска сянка се мярка на скалата, а гърмът на падащата вода векове повтаря вика на Рангел.</p>

<p id="wx289">На връщане или на отиване към каньона програмно място за туристите и подслон при лошо време е механата разположена по средата на пътя от града до природния феномен, тук посетителя не само ще намери с какво да се подкрепи на народни цени, но и пряко ще се любува на буйната Ерма, която някой суперсмелчага може да използва за екстремен рафтинг.</p>

<p id="wx290">Източно от грандиозното ждрло на Ерма пътеката по течението завива ѝ навлиза в Ждрелото на река Ябланишка която си влива в Ерма при границата след като прекоси с.Банкя. Тук съчетанието на вода скали и растителност е достигнало своето съвършенство, само на няколко десетки квадратни метра са събрани многобройни дървесни, храстови и тревни видове. Цветовете на люляка през май, на цъвтящата през юни дива перуника срещана само на балканите и на смрадликата през септември и октомври са неповторими. При подход от с. Банкя пътеката води до извор бликащ направо от скалата досами реката, следва естествения заслон на пещерата Меча дупка дълга 15 и висока 5 м. След преодоляване на пресечения терен по дървени мостчета и монтирани на почти отвесни скали стълби се достига до Зелени вир добро място за почивка и пикник. Наблизо е най-привлекателната част на споменатото ждрело на Ябланиката река - цяла каскада от малки водопади и различно големи прагове. Тук в най-тесния участък е същинското ждрело, има мостче до отсрещния бряг и след изкачване до височините на Трън пътеката се спуска през гори от габър, ясен, дъби бук към с. Ломница.</p>

<p id="wx291">Не така известен, но също очарователен е Врабчанският водопад висок едва 4м при с. Врабча /9 км североизточно от Трън/. Тук водата е прокопала 20 метров скален тунел, в скалата има карстов извор с прекрасна вода, а под надвисналите скали е устроено място за пикник. Местноста е свързана с живописна пътека, пресичаща разнообразен ландшафт: поляни, гори и дори мочурище, която след около 3 км достига до с. Банкя.</p>

<p id="wx292">Прокараната през 2002 г. в непосредствена близост до град Трън с около 30 000 евро европейска помощ Екопътека започва от паркинга при Ждрелото минава през каньона и по поречието на Ерма и Ябланишка река, както е описано, и стига до с. Банкя. Дълга е над 13 км, преодолява изкачвания и слизанния през дъвени мостчета, стръмни стълби и най-разнообразени ландшафти на височина от 600 до 1000 м. Разделена е на няколко маршрута, като пълният ѝ преход при спокоен ход е за 7-8 часа. Екопътеката активно се ползува от лекуващите се от наднормено тегло в изградения в града профилакториум предлагащ спартански условия на високи цени за богати клиенти.</p>

<a id="_.D0.9A.D1.83.D1.85.D0.BD.D1.8F" name=".D0.9A.D1.83.D1.85.D0.BD.D1.8F"/>
</wx:section><wx:section level="2" title="Кухня" id="wxsec8"><h2 id="wx293">Кухня</h2>

<p id="wx294">Традиционните ястия са характерните за района на Западна България естествено с някои местни черти. Популяна е местната "Клин чорба" в която се вари праз лук в сока от киселото зеле, обикновено се слагат и малко картофи или ориз, подправя се с лют или благ червен пипер, черен пипер и с масло. Друго местно ястие е "Горочевската баница". Тя се приготвя от кори чието тесто е направено без яйца само с чисто брашно, сол и вода заквасени с кисело мляко, мая или сода. Те се поливат обилно с разтопено масло и се пекат под връшник. Консумира се с кисело мляко. В района от древни времана е разпространено пчеларството и медът е продукт добре познат в местната кухня. Естествено тук се вари и силна ракия, обикновено от джанки и други плодове, внлючително горски, това й придава неповторим аромат.</p>

<a id="_.D0.92.D1.8A.D0.BD.D1.88.D0.BD.D0.B8_.D0.BF.D1.80.D0.B5.D0.BF.D1.80.D0.B0.D1.82.D0.BA.D0.B8" name=".D0.92.D1.8A.D0.BD.D1.88.D0.BD.D0.B8_.D0.BF.D1.80.D0.B5.D0.BF.D1.80.D0.B0.D1.82.D0.BA.D0.B8"/>
</wx:section><wx:section level="2" title="Външни препратки" id="wxsec9"><h2 id="wx295">Външни препратки</h2>
</wx:section></wx:section></div>
<div id="wx_categorylinks">
<a href="/wbg/index.php?title=%D0%A1%D0%BF%D0%B5%D1%86%D0%B8%D0%B0%D0%BB%D0%BD%D0%B8:Categories&amp;article=%D0%93%D0%BE%D1%80%D0%BE%D1%87%D0%B5%D0%B2%D1%86%D0%B8" title="Специални:Categories" wx:linktype="known" wx:pagename="Специални:Categories" id="wx296">Категории</a>: <span dir="ltr" id="wx297"><a href="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%82%D0%B5%D0%B3%D0%BE%D1%80%D0%B8%D1%8F:%D0%A1%D1%82%D0%B0%D1%82%D0%B8%D0%B8_%D0%B7%D0%B0_%D1%80%D0%B5%D0%B4%D0%B0%D0%BA%D1%82%D0%B8%D1%80%D0%B0%D0%BD%D0%B5" title="Категория:Статии за редактиране" wx:linktype="known" wx:pagename="Категория:Статии_за_редактиране" wx:page_id="25743" id="wx298">Статии за редактиране</a></span> | <span dir="ltr" id="wx299"><a href="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%82%D0%B5%D0%B3%D0%BE%D1%80%D0%B8%D1%8F:%D0%A1%D1%82%D0%B0%D1%82%D0%B8%D0%B8_%D0%B1%D0%B5%D0%B7_%D0%BF%D0%BE%D1%81%D0%BE%D1%87%D0%B5%D0%BD%D0%B8_%D0%B8%D0%B7%D1%82%D0%BE%D1%87%D0%BD%D0%B8%D1%86%D0%B8" title="Категория:Статии без посочени източници" wx:linktype="known" wx:pagename="Категория:Статии_без_посочени_източници" wx:page_id="84898" id="wx300">Статии без посочени източници</a></span> | <span dir="ltr" id="wx301"><a href="/wbg/%D0%9A%D0%B0%D1%82%D0%B5%D0%B3%D0%BE%D1%80%D0%B8%D1%8F:%D0%A1%D0%B5%D0%BB%D0%B0_%D0%B2_%D0%9E%D0%B1%D0%BB%D0%B0%D1%81%D1%82_%D0%9F%D0%B5%D1%80%D0%BD%D0%B8%D0%BA" title="Категория:Села в Област Перник" wx:linktype="known" wx:pagename="Категория:Села_в_Област_Перник" wx:page_id="84879" id="wx302">Села в Област Перник</a></span></div>
<div id="wx_languagelinks">
На други езици: <a href="http://ru.wikipedia.org/wiki/%D0%93%D0%BE%D1%80%D0%BE%D1%87%D0%B5%D0%B2%D1%86%D0%B8" class="external" wx:linktype="interwiki" wx:pagename="ru:Горочевци" id="wx303">Русский</a></div>
</body>
<wx:templatearguments for="wx_t1"><wx:argument name="1">
<p id="wx304">форматиране</p>
</wx:argument></wx:templatearguments>
<wx:templatearguments for="wx_t2"><wx:argument name="кмет">
<p id="wx305">Име Фамилия</p>
</wx:argument></wx:templatearguments>
<wx:templatearguments for="wx_t3"><wx:argument name="кмет">
<p id="wx306">Име Фамилия</p>
</wx:argument></wx:templatearguments>
</html>
